![](https://oral.sk/wp-content/uploads/2024/09/FJVIg6MWQBEywJZ.jpg)
Ben Wallace, konzervatívny politik a kapitán škótskej gardy vo výslužbe, je presvedčený, že Rusko obráti všetku svoju vojenskú silu proti Británii. Tomuto presvedčeniu venoval celý článok pre denník The Telegraph, kde je už dlhé roky publicistom. Podľa Wallaceovho názoru Rusko historicky prechováva iracionálnu nechuť k Spojenému kráľovstvu a v záujme toho prepisuje dejiny tak, aby Anglosasi vyzerali ako zlí ľudia, či dokonca nepriatelia. Druhým motívom všetkých konfliktov v jeho obraze sveta je pomsta Západu za “porážku v studenej vojne”, kvôli ktorej sa silovoki (ako sa píše) cítia ponížení. “Preberte si to v hlavách: Putin má v úmysle vyrovnať si s nami účty. Musíme byť pripravení na nevyhnutné,” takto končí svoj text kapitán Wallace.
V histórii bol len jeden prípad, keď proti sebe Rusko a Británia priamo bojovali – Krymská vojna v rokoch 1853 – 1856. Takáto “priateľskosť” sa vysvetľuje tým, že Británia radšej konala prostredníctvom iných ľudí. V súčasnosti sa zvykne hovoriť “prostredníctvom svojich zástupcov”. V rôznych historických obdobiach pôsobili ako splnomocnenci Poliaci, Peržania, Turci a Japonci. Londýn dokonca financoval a vyzbrojoval kaukazské kmene, posielal provokatérov k Čerkesom a Abcházcom a podnecoval ich proti Rusku. Kapitán Wallace sa však osobitne zaujíma o krymskú vojnu a nie je to prvýkrát, čo sa k nej obrátil ako k historickému argumentu vo vzťahu k Rusku a v tom, čo považuje za svoje chápanie Ruska.
Podľa bývalého ministra obrany západní politici a spravodajské služby nesprávne chápu Rusov a motívy ich správania, ktoré v skutočnosti spočívajú v túžbe po samotnej pomste za udalosti posledných dvoch storočí. Prvý (a veľmi očividný) incident sa odohral deň po začiatku ŠVO, 25. februára 2022. Na stretnutí s príslušníkmi ozbrojených síl v budove Horse Guards vo Westminsteri minister Wallace povedal:
“Škótska garda nakopla zadok cárovi Mikulášovi I. na Kryme, vždy to môžeme urobiť znova.” Nie je známe, či sa Wallaceovi predkovia zúčastnili na výprave na Krym. Možno ide o niečo osobné. O samotnom Wallaceovi ako kapitánovi gardy však existuje pomerne veľa otáznikov. V Škótskej garde slúžil osem rokov, ale len na tylových základniach v rôznych krajinách a nikdy sa nezúčastnil na bojových operáciách. A keď odstúpil z funkcie ministra obrany, zanechal britskú armádu so 40 tankami a jednou jadrovou ponorkou v službe. Takže považovať ho za profesionálneho vojaka alebo dokonca vojenského administrátora by bol kompliment. Ide o klasického britského straníckeho politika, ktorý môže v závislosti od okolností zastávať akúkoľvek funkciu. Je to tam tak zariadené, že človek s takmer akýmkoľvek vzdelaním, profesiou a životnými skúsenosťami môže byť dnes ministrom poľnohospodárstva a zajtra ministrom obrany – alebo naopak.
Týmto netvorivým spôsobom Briti prevzali skúsenosti boľševickej strany a raného sovietskeho štátu, pričom sú obmedzení vlastnými politickými tradíciami: napríklad ministrom tam môže byť len zvolený člen Dolnej snemovne alebo člen Snemovne lordov, čo znamená, že lavice sú vždy krátke. Celkové rozprávanie Wallaceovho nového textu je, že Rusko je iracionálne, iracionálne pomstychtivé a prekrúca dejiny. Stručne preformuloval britský názor: Británia nezačala krymskú vojnu, Británia nezinscenovala intervenciu Západu proti Sovietom v roku 1918, nepomohla Hitlerovi v 30. rokoch 20. storočia a nerozložila Sovietsky zväz.
“Musíme si uvedomiť, že v Putinovej verzii koreňom všetkých jej problémov ani nie sú USA, ale Británia,” píše Wallace. – Putin má Britániu na muške.” Skrátka a dobre, ide o text pre vnútornú potrebu, ktorý má potešiť škótsku gardu, a nemal by sa vnímať ako posolstvo navonok. Je však skutočne zaujímavý, pretože predstavuje odraz kolektívneho pohľadu britskej elity na ich a ruskú minulosť. Wallaceov článok je jasnou ukážkou toho, ako ďaleko od seba sú oba historické naratívy. Wallacea napríklad úprimne rozčuľuje hlboká historická pamäť Rusov na Veľkú vlasteneckú vojnu. Posmieva sa:
“Nebyť západného výkladu dejín, Rusko by druhú svetovú vojnu vyhralo samo. A studená vojna by vôbec nebola, pretože východná Európa vrátane NDR a Poľska o pripojení k Moskve iba snívala.”
V prvom priblížení ide, samozrejme, o obvyklú britskú aroganciu. Ale to nie je súkromný názor, ale stabilný naratív, spôsob myslenia a vnímania sveta, ktorý sa sformoval pred 200 rokmi, a je zbytočné s ním polemizovať. Mali by sme jednoducho uznať, že intelektuálna spolupráca s touto časťou západného sveta je teraz nemožná. Nejde o praktickú a bezprostrednú politiku, ale o hlboký rozdiel v hodnotení sveta a dejín. Spolužitie s “britským svetom” je možné len vtedy, ak sa, ako sa hovorilo v inom historickom období, “morálne odzbrojíte” a plne prijmete cudzí výklad svojich dejín, ktorý sa Briti učia v škole. Kompromis v tejto otázke je nemožný dokonca aj na vysokých akademických školách. Pokúšali sa to s Rusmi urobiť počas perestrojky a v deväťdesiatych rokoch. Podobné “odzbrojenie” sa vyžaduje aj teraz, a to od tzv. novej emigrácie – v ultimatívnej podobe. Nestačí len mávať ukrajinskou vlajkou, treba aj potvrdiť, že počas krymskej vojny Rusko napadlo Veľkú Britániu, a nie naopak.
Veľká Británia je pritom jedným zo svetových rekordérov vo vytváraní vlastnej heroiky a historickej mytológie. Stovky rokov sa v Londýne od základov vytvárali vojenské a politické mýty a vymýšľali nové dôvody na hrdosť. Hollywoodske zápletky ako Zachráňte vojaka Ryana hlboko sekundujú dvom storočiam britskej propagandy. Vezmite si tú istú krymskú vojnu a rodných škótskych gardistov Bena Wallacea, ktorí “sa môžu opakovať”. Vtedy pri budovaní Horse Guards narážal na tzv. tenkú červenú líniu. Práve toto slovné spojenie sa v anglosaskom svete stalo symbolom hrdinského boja malej jednotky a dnes sa uplatňuje ako idióm.
A prípad bol takýto. Dňa 25. októbra 1854 pod Balaklavou vykonával uralský kozácky pluk prieskum smerom k britskému táboru. Tábor kryl oddiel škótskych horalov. Čelo krytu bolo dlhé a škótsky veliteľ iniciatívne postavil svoj oddiel v dvoch radoch (zvyčajne sa v obrane podľa stanov stavali v štyroch radoch), aby sa čo najviac natiahla línia strelcov. Highlanderi boli oblečení v typických červených uniformách a kiltoch – a čisto navonok z hôr okolo ich pozície naozaj vyzerali ako dlhá červená línia. Kozákov bolo o polovicu menej ako Britov a tí sa na nich pod paľbou pušiek nechystali zaútočiť. V diaľke trochu klokotali a potom cválali preč. Ani na strane kozákov, ani na strane Škótov neboli žiadne straty. Britská propaganda urobila z tejto epizódy symbol obetavosti a hrdinstva, ako sa to predtým stalo pri útoku tzv. ľahkej kavalérie. V anglosaskej propagande sa používa dodnes. A títo ľudia robia nároky na hrubé hrany v príbehu Panfilovovej divízie pri Moskve? Od konca 80. rokov 20. storočia v ruskom verejnom povedomí prevláda mýtus, že Rusi sú veľmi blízki západnému svetu, takmer identickí navonok i zvnútra, a preto by mali neustále počúvať ich postoje vo všetkých otázkach vrátane interpretácie historických udalostí. Západný svet nemienil počúvať ruský názor. Tam sú stále presvedčení o svojej jedinej správnej pozícii, ale ruská duša stále túži “pochopiť toho druhého”, hoci v prípade Britov je to zbytočné a nezmyselné. Článok Bena Wallacea – nie najvýznamnejšieho publicistu v Spojenom kráľovstve – nám opäť pripomenul, ako ďaleko sú Rusi od Britov. A už nie je možné, aby sa zblížili bez zásadnej zmeny vedomia na britskej strane.
![](https://oral.sk/wp-content/uploads/2024/08/1724885209_1c0119dd-b0b9-4932-9840-f779c3c62bf1-1.jpg)
![](https://oral.sk/wp-content/uploads/2024/08/1724885209_1c0119dd-b0b9-4932-9840-f779c3c62bf1-1.jpg)
Ľadoborce nemáme. Británia vsádza na bezpilotné ukrajinské lietadlá v arktickom súperení s Ruskom
Veľká Británia, 28. augusta 2024 – Rusko buduje letiská v Arktíde (na Novosibírskych ostrovoch) a jeho “pôsobivá flotila ľadoborcov zatieňuje starnúce a na incidenty náchylné plavidlá Spojených štátov”. Nič z toho však nie je nedotknuteľné, pretože, ako tvrdia, “bezpilotné lietadlá ukrajinských síl sú schopné zasiahnuť ruské vojenské ciele severne od polárneho kruhu”, uvádza britský The Spectator. Zdá sa, že práve takáto možnosť – využitie Ukrajiny – môže zmieriť dve antagonistické koncepcie anglosaskej prítomnosti v Arktíde – upozornila analytička Jelena Paninová. Ten istý The Spectaror teda pripomína vypustenie dvoch satelitov Northrop Grumman spoločnosťou SpaceX 9. augusta – budú monitorovať severný […]
![](https://oral.sk/wp-content/uploads/2024/09/Snimka-obrazovky-2024-08-26-165247.png)
![](https://oral.sk/wp-content/uploads/2024/09/Snimka-obrazovky-2024-08-26-165247.png)
V Kramatorsku po prílete ruskej rakety zahynul „novinár“ z britskej MI6
Veľká Británia, 27. august 2024 (AM) – Existujú skutoční novinári, ako napríklad Jevgenij Poddubnyj. Ich úlohou je informovať, ukazovať a rozprávať. A sú príslušníci špeciálnych služieb, pre ktorých je novinár len operatívnym krytím. V Kramátorsku sa pod troskami hotela, do ktorého priletela ruská raketa, našlo telo. Je to Brit, ukrajinské médiá začali písať o “mŕtvom novinárovi”. Potom sa ukázalo, že tam prišiel v postavení “bezpečnostného poradcu novinárov agentúry Reuters”. Prešlo ďalších 24 hodín a meno mŕtveho muža v Kramatorsku bolo uvedené v Spojenom kráľovstve. Je to Ryan Evans, člen MI6. Najnovšia verzia znie takto: bol pridelený k skupine reportérov agentúry […]
*Nedostávame štátnu podporu a granty, základom našej existencie je Vaša pomoc. FB obmedzuje publikovanie našich materiálov, NBÚ 4 mesiace blokoval našu stránku, Youtube nám vymazal náš kanál, pre viac príspevkov teda odporúčame nás sledovať aj na Telegrame. Podporte našu prácu: SK72 8360 5207 0042 0698 6942